HÍREK
MEGALAKULT A MAGYAR ÍRÓSZÖVETSÉG DIGITÁLIS IRODALMI MUNKACSOPORTJA |
A Magyar Írószövetség Digitális Munkacsoportjának alapítói Király Farkas, akit egyúttal vezetőnek választottak, Sütő Csaba András, Szalai Zsolt, Vincze Ferenc és Szentmártoni János, a szövetség elnöke. A munkacsoport célja a Magyar Írószövetség modernizálásának folytatása, a versenyképesség fokozása. A digitális kultúra lehetőségeiről kiadói szakemberek, online lapok, portálok szerkesztőinek, bloggerek bevonásával rendszeres vitafórumok és ankétok megrendezésével kívánja tájékoztatni a tagságot és a szélesebb közönséget. További feladatainak tekinti az irodalmi művek digitalizálását, az archiválási rendszer egységesítését, az ’56-os virtuális emlékszoba anyagának digitális feldolgozását. Céljaik megvalósításában az online kultúrában járatos irodalmárok (Papp Tibor, Szkárosi Endre, Vass Tibor) mellett külső szakemberek bevonását is tervezik. Ennek költségeit a szövetség segítségével, valamint pályázati forrásokból fedezi majd a Digitális Munkacsoport. Bemutatkozásképp tavaszra egy figyelemfelkeltő akcióval készülnek. (Magyar Írószövetség, OS, MTI) |
VOLLEIN FERENC SZÍNVARÁZSLAT CÍMŰ KIÁLLÍTÁSA |
Vollein Ferenc, a MOL ÚJ Európa Alapítvány Tehetségtámogató Program győztese, Zalaegerszeg MJV művészeti ösztöndíjasa, a Zalaegerszeg-Landorhegyi Általános Iskola 8. osztályos tanulója Színvarázslat című kiállításának megnyitójára 2014. január 24-én (pénteken) 17 órától kerül sor a Győr-Szabadhegyi József Attila Művelődési Házban(9028 Gyõr, Móra F. tér 1., tel./fax: 421-740). Köszöntőt mond: Rózsavölgyi László, Győr MJV Oktatási-, Kulturális-, Sport- és Turisztikai Bizottságának elnöke: A kiállítást megnyitja: Szalai Zsolt költő, kritikus. Közreműködnek: a Kodály Zoltán Általános Iskola tanulói. A kiállítás február 26-ig hétköznap 10-16 óráig látogatható.
|
A HÁBORÚ ÉS HÁBORÚ TELJES KIADÁSA MEGJELENT KRASZNAHORKAI LÁSZLÓ 60. SZÜLETÉSNAPJÁRA |
Krasznahorkai László 60. születésnapjára a Magvető megjelentette a Háború és Háború című regény javított és teljes kiadását. Az író elmondta: a kötetben helyet kapott a Megjött Ézsaiás című, a regény előzményének is tekinthető levél, emellett számos apróbb javítást is végrehajtott a szövegen. A hatvanadik születésnapról szólva megjegyezte, hogy a kerek évfordulót programsorozattal ünneplik K.L. 6.0 címmel, ennek keretében január 21-én a Petőfi Irodalmi Múzeumban hat kiváló kritikus arra a kérdésre keresi majd a választ, hogy hol van Krasznahorkai helye a magyar irodalomban, ezután az ELTE szervez felolvasóestet, majd a Szépművészeti Múzeumban Krasznahorkai László egy performansz keretében mutatja be a The Bill címen megjelentetett angol nyelvű kötetét Palma Vecchióról. Végül március 10-én a Rózsavölgyi Szalonban Jeles András rendezi azt a búcsúestet, amelyen Eszenyi Enikő, Fullajtár Andrea, Máté Gábor és Gelányi Bence mutatják be Krasznahorkai László irodalmi univerzumát. (MTI) |
HLAVACSKA ANDRÁS |
![]() |
![]() |
![Facebook](/plugins/content/jp-bookmark-icons/facebook.gif)
![Google bookmark](/plugins/content/jp-bookmark-icons/google.gif)
Történetek futószalagon
(Potozky László: Nappá lett lámpafény. Magvető Kiadó, Budapest, 2013)
S talán pont ezért sikerültek jobban a kötet azon darabjai, melyekben egyszerű, hétköznapi szituációkkal találkozunk. Ezek közül külön érdemes kiemelni a Nappá lett lámpafény két mágikus realista novelláját, Az akvárium lakóit és Az ég szerelmét. E két történet felépítése hasonló: egy mikroközösség mindennapi életét egy fantasztikus, csodás esemény zavarja meg, melyre a szereplők a legföldhözragadtabb módon reagálnak, ami mindkét esetben a humor forrásává válik. Az Ég szerelme például a következőképpen kezdődik: „Az ég, pontosabban annak egy, az Avar utca feletti kisebb darabja mindenféle előzetes jel nélkül, tizenegy óra negyvenkét perckor szakadt le a magasból.” (85.) Ez a hihetetlen esemény azonban nem zökkenti ki életük megszokott menetéből a lakosokat, akik jó polgárhoz illően úgy reagálnak, ahogy azt egy természeti katasztrófa, a közösség többségét érintő probléma esetén tennék: „Aláírásgyűjtésbe kezdtek, hogy mihamarabbi cselekvésre bírják a városvezetést, kézről-kézre jártak az ívek”. (86.) Az élelmesebbek pedig az „égszakadásban” is meglátják a lehetőséget, „[a] nagyobb égdarabok néhány nap alatt teljesen eltűntek az Avar utcából meg a környékéről, hogy nemsokára méretre vágva és gondosan berakva jelenjenek meg addig üresen ásító vagy újságpapírral fedett tokozatokban, sőt, hamarosan hiánycikké váltak”. (87.) A két mágikus realista novella egymást követi Potozky László művében, ami arra enged következtetni, hogy valamiféle rendezési elv uralkodik a kötetben. A tizenöt különálló történet végigolvasása után ez némiképp igazolódni is látszik, egymáshoz közeli novellákban rokon vonásokat, motívumokat fedezhetünk fel. Hogy még egyet említsek a mágikus pároson kívül: az utolsó három novella (Repülés hazafelé; Kiképzés; Indiánok tankok ellen) mindegyikében találunk olyan szereplőt, akinek foglalkozása író, sőt, ezen írok munkásságából is ízelítőt kapunk. Az egyikről megtudjuk, hogy nem szabad zavarni munka közben, a másiknak végigkövethetjük egy idősebb íróval kötött barátságát, az Indiánok tankok ellen című elbeszélésben pedig maga a szöveg, egy novellaötlet szólal meg. Ugyanakkor e blokkokba rendezhető rokon alkotások sem adnak választ a kötet felosztására. A tizenöt történet három ciklusra tagolódik, arra viszont, hogy miért éppen a kiválasztott művek alkotnak egy-egy csoportot, nem kapunk választ. Nem találunk olyan motívumot, mely szorosan összefűzné a ciklusok tagjait. A témák sokszínűsége mellett a megszerkesztettséget emeltem ki mint a kötet legnagyobb veszélyforrását. Potozkynak jó érzéke van a csattanók előkészítésében, jól tudja, hogyan kell elszórni olyan információmorzsákat, melyek megragadják az olvasó érdeklődését, s melyek később a feszültség forrásává válnak. Rögtön az első novella (Csendélet a bányatónál) felütésében találunk egy ilyen megjegyzést: „Június közepe volt, előttünk az egész nyár, három teljes hónap, a kollégák mégis azzal nyugtattak, ne aggódjak, ha nem érnék vissza tanévkezdésre, átveszik majd ők az óráimat. Értékeltem a jóindulatot, persze, de valahányszor rájuk pillantottam, szánakozó arcuktól kis híján felfordult a gyomrom.” (7.) A narrátor bogarat ültet az olvasó fülébe: mi akadályozná meg, hogy visszaérjen tanévkezdésre? Miért a szánakozó pillantások? Mindezek csak kicsivel később nyernek értelmet, amikor megtudjuk, hogy a főszereplő felesége/barátnője rákos, és valószínűleg már csak hónapjai vannak hátra. A probléma csak az, hogy ez a módszer nagyon gyakori vendég a Nappá lett lámpafényben, így egy idő után unalmassá, s ami még rosszabb, kiszámíthatóvá válik. Olyannyira, hogy amikor a Hámozott fatörzsek című elbeszélésben Karbid valami mintát mázol Fonzi homlokára, már sejtjük: a mű végén ki kell derülnie, hogy egy férfi nemi szerv díszeleg a pórul járt gyermek arcán. Ráadásul a Nappá lett lámpafényben néha nem csak az írói fogások, hanem az ezekhez kapcsolódó szöveghelyek is ismétlődnek. A Csendélet a bányatónál fent idézett sorai például visszaköszönnek a Disznóölésben: „[Attila és Levente] [s]zerették ezt a zugot, háttal ültek a többieknek, előttük csupasz fal, tekintetük távol a szánakozó arcoktól, együttérző szemvillanásoktól.” (60.) A rutinos olvasó pedig már tudja: ahol szánakozó pillantásokkal találkozunk, ott valamilyen rejtett tragédia húzódik a háttérben. A csattanók, egy-egy fordulat előkészítésében nem szerencsés, ha egy kötet több darabjában is ugyanaz a megoldás található. Az önismétlés, egy motívum többszöri felhasználása ugyanakkor jól is működhet – Potozky kötete ezt is bebizonyítja. A nyitónovella, a Csendélet a bányatónál egy párkapcsolat szép és szomorú utolsó napjait meséli el, melyek egy önfeledt motoros utazást is tartalmaznak. Az elbeszélő a következő leírást adja erről a kalandjáról: „Gyakran megesett, hogy egy-egy gyorsabb útszakasz, váratlan döccenő után rémülten pillantottam a derekamra, vajon ott van-e még a kezed”. (13.) Ez a szituáció később, a kötet címadó elbeszélésében visszatér: „Poros országutakon vágtattunk, többször fel kellett költenem: éreztem elernyedni karját a derekam körül, és féltem, hogy egy merészebb ugratáskor leesik mögülem.” (107.) A helyzet megismétlése a hangulat megismétlésével jár: az olvasó megérti, hogy a két novella hősének érzelmei hasonlóak, mindkettőjükben ugyanaz a féltő szeretet munkálkodik. S minden bizonnyal még mélyebb párhuzamokra, más kidolgozott motívumokra is felfigyelnénk, ha újra kezünkbe vennénk Potozky könyvét. Félő azonban, hogy a Nappá lett lámpafény szürkébb darabjai, a kevésbé jól sikerült szöveghelyek, és az egész köteten érezhető megcsináltság elveszik a befogadó kedvét az újraolvasástól, s ezzel a mű fel nem fedezett kincseit is megfosztják a felszínre jutás esélyétől. ( 7 Votes ) |