HÍREK
MEGALAKULT A MAGYAR ÍRÓSZÖVETSÉG DIGITÁLIS IRODALMI MUNKACSOPORTJA |
A Magyar Írószövetség Digitális Munkacsoportjának alapítói Király Farkas, akit egyúttal vezetőnek választottak, Sütő Csaba András, Szalai Zsolt, Vincze Ferenc és Szentmártoni János, a szövetség elnöke. A munkacsoport célja a Magyar Írószövetség modernizálásának folytatása, a versenyképesség fokozása. A digitális kultúra lehetőségeiről kiadói szakemberek, online lapok, portálok szerkesztőinek, bloggerek bevonásával rendszeres vitafórumok és ankétok megrendezésével kívánja tájékoztatni a tagságot és a szélesebb közönséget. További feladatainak tekinti az irodalmi művek digitalizálását, az archiválási rendszer egységesítését, az ’56-os virtuális emlékszoba anyagának digitális feldolgozását. Céljaik megvalósításában az online kultúrában járatos irodalmárok (Papp Tibor, Szkárosi Endre, Vass Tibor) mellett külső szakemberek bevonását is tervezik. Ennek költségeit a szövetség segítségével, valamint pályázati forrásokból fedezi majd a Digitális Munkacsoport. Bemutatkozásképp tavaszra egy figyelemfelkeltő akcióval készülnek. (Magyar Írószövetség, OS, MTI) |
VOLLEIN FERENC SZÍNVARÁZSLAT CÍMŰ KIÁLLÍTÁSA |
Vollein Ferenc, a MOL ÚJ Európa Alapítvány Tehetségtámogató Program győztese, Zalaegerszeg MJV művészeti ösztöndíjasa, a Zalaegerszeg-Landorhegyi Általános Iskola 8. osztályos tanulója Színvarázslat című kiállításának megnyitójára 2014. január 24-én (pénteken) 17 órától kerül sor a Győr-Szabadhegyi József Attila Művelődési Házban(9028 Gyõr, Móra F. tér 1., tel./fax: 421-740). Köszöntőt mond: Rózsavölgyi László, Győr MJV Oktatási-, Kulturális-, Sport- és Turisztikai Bizottságának elnöke: A kiállítást megnyitja: Szalai Zsolt költő, kritikus. Közreműködnek: a Kodály Zoltán Általános Iskola tanulói. A kiállítás február 26-ig hétköznap 10-16 óráig látogatható.
|
A HÁBORÚ ÉS HÁBORÚ TELJES KIADÁSA MEGJELENT KRASZNAHORKAI LÁSZLÓ 60. SZÜLETÉSNAPJÁRA |
Krasznahorkai László 60. születésnapjára a Magvető megjelentette a Háború és Háború című regény javított és teljes kiadását. Az író elmondta: a kötetben helyet kapott a Megjött Ézsaiás című, a regény előzményének is tekinthető levél, emellett számos apróbb javítást is végrehajtott a szövegen. A hatvanadik születésnapról szólva megjegyezte, hogy a kerek évfordulót programsorozattal ünneplik K.L. 6.0 címmel, ennek keretében január 21-én a Petőfi Irodalmi Múzeumban hat kiváló kritikus arra a kérdésre keresi majd a választ, hogy hol van Krasznahorkai helye a magyar irodalomban, ezután az ELTE szervez felolvasóestet, majd a Szépművészeti Múzeumban Krasznahorkai László egy performansz keretében mutatja be a The Bill címen megjelentetett angol nyelvű kötetét Palma Vecchióról. Végül március 10-én a Rózsavölgyi Szalonban Jeles András rendezi azt a búcsúestet, amelyen Eszenyi Enikő, Fullajtár Andrea, Máté Gábor és Gelányi Bence mutatják be Krasznahorkai László irodalmi univerzumát. (MTI) |
NÉMETALFÖLDI NÉPMESÉK |
![]() |
![]() |
![Facebook](/plugins/content/jp-bookmark-icons/facebook.gif)
![Google bookmark](/plugins/content/jp-bookmark-icons/google.gif)
A lovag és az oroszlánMiddelstum közelében volt egyszer egy vár, abban lakott egy lovag a feleségével. Ezek ketten semmiben sem tudtak egyezségre jutni, állandóan marakodtak. A lovag azt gondolta magában: talán jobb volna, ha kis időre elmenne otthonról. Amikor aztán egy napon újból nagy veszekedésre került sor közöttük, a lovag bejelentette, hogy útnak indul, és egy évig távol lesz. Ha akkor nem térne vissza, az azt jelenti, hogy meghalt. Az asszony örült a férje elhatározásának, mert már nagyon elege volt belőle. A lovag egy napon nagy, sötét erdőbe jutott.
A lovag és az oroszlánMiddelstum közelében volt egyszer egy vár, abban lakott egy lovag a feleségével. Ezek ketten semmiben sem tudtak egyezségre jutni, állandóan marakodtak. A lovag azt gondolta magában: talán jobb volna, ha kis időre elmenne otthonról. Amikor aztán egy napon újból nagy veszekedésre került sor közöttük, a lovag bejelentette, hogy útnak indul, és egy évig távol lesz. Ha akkor nem térne vissza, az azt jelenti, hogy meghalt. Az asszony örült a férje elhatározásának, mert már nagyon elege volt belőle. A lovag egy napon nagy, sötét erdőbe jutott. Hát látja ám, hogy ott küzd életre-halálra egy oroszlán egy ukkalorakkal. A ukkalorak olyan szörnyeteg, amelynek rövid, de erős lába és rendkívül hosszú, szőrös nyaka van. Teljességgel úgy néz ki, mintha gorillát dromedárral kereszteztek volna. Ahogy a lovag figyelte a küzdelmet, megesett a szíve az oroszlánon, mivel az természetesen nem bírt a bestiával. Ahogy a lovagnak lehetősége adódott, egyetlen kardvágással lenyisszantotta a fenevad fejét. Az oroszlán nagyon hálás volt a lovagnak, amiért az megmentette az életét, úgyhogy attól a pillanattól fogva vele maradt. Kettesben járták a világot. Csakhogy egy szép nap a lovag úgy döntött, hogy hazatér, mert gyötörte a honvágy. Az oroszlán a lovaggal akart tartani, mert már annyira hozzászokott, hogy többé nem lett volna képes elszakadni tőle, így aztán együtt érkeztek meg a lovag várához. Maga a felesége nyitotta ki a kaput, miután a lovag erősen kopogott rajta. Csakhogy az asszony nem örült a viszontlátásnak, mivel az egy év már régen lejárt, és ő egy másik férfival együtt lakott a várkastélyban. És amikor a lovag közölte a feleségével, hogy az oroszlán is be fog menni vele, az asszony bevágta az orruk előtt a kaput. Elszomorodva indult útnak a lovag. Egyik faluban keresett egy házat, ahová beköltözhetett az oroszlánnal együtt. De ez nem sokáig tartott, mert csendesen belehalt a bánatába. Amikor eltemették, az oroszlán lefeküdt a sír mellett, és nem akart sem enni, sem inni többé. Így hamarosan utána halt a gazdájának.
A kakasról és a tyúkrólVolt egyszer egy kakas meg egy tyúk, akik sörfőzéssel foglalkoztak. Szentséges ég! Egyszer a tyúk beleesett a sörbe… Ám a kakas megragadta őt és gyorsan kihúzta, majd lefektette az udvaron a gyepre, hogy megszáradjon. Azzal tette a dolgát tovább. De egyszer csak, ahogy egy pillanatra kinézett az ablakon, hát mit lát. Egy róka inal el éppen, szájában a tyúkkal. A kakas megy hamar a fészerbe, befogja fehér egereit a szekerecskéje elé, és a róka után hajt. A töltésen szembetalálkozik egy stoppolótűvel. – Veled mehetek? – kérdezi a stoppolótű. – Gyere csak – mondja neki a kakas –, de segítened kell kiszabadítani a tyúkocskát a róka fogságából. Amikor a tű szaporán felszállt a szekérre, a kakas hajtott tovább, amilyen gyorsan csak lehetett. Ám akkor meg egyszerre egy pók tűnt fel. Ő is velük akart tartani. – Rendben, velünk jöhetsz – mondta a kakas –, de neked is segítened kell kiszabadítani a róka karmai közül a tyúkocskát. – Jól van – mondta a pók, azzal felült a kis szekérre. Ismét mentek tovább, az egerek olyan gyorsan futottak, ahogy csak bírták. Megtettek az útból egy újabb darabot, és akkor szemben találták magukat egy macskával. – Miau! Miau! Veletek mehetek? – kérdezte a macska. – Persze hogy jöhetsz. De pattanj fel gyorsan! – válaszolta a kakas. – Legalább te is segítesz kiszabadítani a róka fogságából a páromat. – Szívesen – mondta a macska. Azzal robogtak tovább. Legközelebb egy tégla akadt az útjukba. A kis szekér átgázolt rajta, amitől nagyot huppant. – Jaj, jaj, ránk hoztad az ijedtséget – mondta a kakas. – Pedig nagyon sietek. – Magatokkal visztek? – kérdezte a tégla. – Nem szállhatsz fel a szekérre, téged nem bír ki, összetörne alattad. – Majd óvatosan ülök, nem lesz vész. – Gyerünk tovább! Az egereknek most aztán teljes erőből kellett húzniuk a járművet. Egyszer csak megszólal a pók: – Mintha fényt látnék a fák között. Csak nem ott lakik a róka? Hát persze! Nem volt az más, mint a róka háza. Ráadásul micsoda szerencse: a házigazda éppen nem volt otthon. Hamar észrevették, hogy a tyúkocskát a róka felakasztotta egy madzaggal az ajtó belső oldalára, de hál’ isten, más bántódása nem esett. A kakas odarepült, és csőrével darabokra szaggatta a zsineget. A tyúk újra szabad volt. Ezalatt viszont lassan besötétedett, ezért elhatározták, hogy a rókalyukban fogják tölteni az éjszakát. A kakas és a tyúk gyorsan felröppent a róka szekrényére. A stoppolótű beleült a róka karosszékébe: amikor az majd hazajön, kap egy jó kis szúrást tőle. Na és a pók? Belecsúszott a róka teásbögréjébe. A macska a kályhában rejtőzött el, onnan majd belefúj a róka koma képébe. Az egerek bemásztak az ágyába. A tégla pedig fent a padláson helyezkedett el. Majd meglátják, hogyan fogja agyonütni a rókát. Amikor már mindannyian jól elhelyezkedtek, hazaérkezett a róka. Meglehetősen rosszkedvűen, ugyanis semmit sem fogott az erdőben. De eszébe jutott: – Semmi vész, úgyis kedvem támadt egy kis tyúkhúsra. Úgyhogy mindjárt ízletes sültet csinálok belőle magamnak. Odanézett az ajtóra. Szentséges ég! A tyúknak nyoma sincs. Meglepődött a róka, és fáradt is volt, azt gondolta, leül pár percre, hogy egy kicsit kipihenje magát. Le is ült a karosszékébe. Ám abban a minutában fel is pattant. – Áú! Áú! A stoppolótű megtette a magáét. – No, azt hiszem, itt az ideje, hogy igyak egy csésze teát. – Azzal ivott egy kortyot. – Hát ez jólesett. Na még egyet!… Pfúj, mi került a számba? – Valamit kiköpött – a pók volt, amely a padlón gyorsan eltűnt a helyszínről. A róka nem vette észre – különben agyontaposta volna. Ezután a róka odament a kályhához, hogy megnézze, ég-e benne tűz. Ó, rettenet! Abban a pillanatban, ahogy kinyitotta az ajtót, szeme-szája tele lett korommal és hamuval, amit a macskának „köszönhetett”. – Na, akkor már inkább megyek lefeküdni – mondta. Bebújt az ágyba, és kinyújtózkodott. De jaj, mi kezdte el csiklandozni a talpát, ahogy a lábát kinyújtotta? Felhúzta a térdét. De a csiklandozás csak nem maradt abba, úgyhogy azt gondolta: – Jobb lesz, ha felkelek. Amúgy is valami zörgést hallok a padlásról. Vajon mi lehet ott? És a következő pillanatban fejére esett a tégla. És a róka… a róka ettől kimúlt. Milyen boldog volt a kis társaság! Mindenki előjött a helyéről, otthonosan körülülték az asztalt, minden ennivalót megettek, amit a róka házában találtak, és minden mozdíthatót magukkal vittek. Merthogy azután hazautaztak az egerek húzta kiskocsin. És hogy örült egymásnak a kakas meg a tyúk! Végigénekelték az egész utat. Ujjongtak örömükben. És azután mindenki visszatért a saját otthonába. A kakas és a tyúk folytatta a sörfőzést.
A suszter szerencséjeÉlt Oosterlittensben egy suszter, akinek igencsak vékony volt a pénztárcája. Dolgozott keményen, a felesége pedig spórolt, mondván: addig nyújtózkodj, ameddig a takaród ér, de hiába, a szapora gyermekáldás miatt szűkölködtek. Ám a suszter szilárdan hitt benne, hogy egyszer még jobb idő köszönt rájuk. Egy reggel így szólott a feleségéhez: – Azt álmodtam az éjszaka, hogy Amszterdamban a Papenbrugön megtalálhatom a szerencsémet. – Még jó, hogy Amszterdam elég messze van, különben odamennél, amilyen ütődött vagy – mondta erre az asszony. – Az álmok becsapják az embert. A suszter nem beszélt róla többet, de az álom egész nap nem ment ki a fejéből. A következő éjszaka megint azt álmodta, hogy Amszterdamban a Papenbrugön megtalálhatja a szerencséjét. Azt gondolta, ez mégiscsak jelent valamit, és újból megemlítette a feleségének. Az kinevette, és hallani sem akart róla. A harmadik éjszaka a suszternak ugyanaz volt az álma. Reggelre elhatározásra jutott. Mondhat a felesége, amit akar, neki nem számít. Fogta a bőröndjét és elutazott Amszterdamba. Ott megkérdezte, merre kell menni a Papenbrughöz. Amikor odaért, csak járkált céltalanul, mert tulajdonképpen nem tudta, hogy mit is keres. Az első napon nem talált semmit. A másodikon sem. Már estére járt az idő a harmadik napon, és éppen indult volna vissza – dolgavégezetlenül – a szállására, amikor odalépett hozzá egy koldus. – Feltűnt nekem, hogy három napja itt ődöngsz – mondta a koldus. – Talán bizony keresel valamit? – Nincs ebben semmi titok – válaszolta a suszter. – Odahaza három egymás utáni éjszaka ugyanazt álmodtam. Azt álmodtam, hogy itt a Papenbrugön megtalálhatom a szerencsémet. A koldus elnevette magát: – Hát te olyan ostoba vagy, hogy hiszel az álmoknak? Én bizony nem hiszek. Nemrég nekem is egymás után háromszor igen furcsa álmom volt. Azt álmodtam, hogy a frízföldi Oosterlittensben a templommal szemben lakó suszternak a háza mögött a búzaföldön áll egy cölöp, annak a tövében van elásva egy fazék, tele pénzzel. De nem vagyok olyan bolond, hogy emiatt odautazzak. A suszter nem árulta el magát. – Azt hiszem, az lesz a legjobb, ha most szépen hazamegyek – mondta. Amint hazaért, azonnal elkezdett ásni. A felesége szidta, mint a bokrot, de amikor az ember kiemelte a földből az arannyal teli fazekat, rögtön gyökeresen megváltozott a viselkedése. – Na, nem megmondtam, hogy Amszterdamban a Papenbrugön fogom megtalálni a szerencsémet? – fordult hozzá a férje. Az asszony elismerte. Megegyeztek, hogy titokban fogják tartani, mit találtak. A kincset félretették ínségesebb időkre, a fazekat azonban rendesen használták a konyhában. Állt egyébként az oldalán valami, de nem tudták elolvasni, mert idegen nyelven írták. Egy nap meglátogatta őket a lelkész. Amikor helyet foglalt a kandallóval szemközt, észrevette a tűz fölött függő fazék oldalán a feliratot. Szemügyre vette, és megkérdezte, honnan való az edény. – Egy handlétól vettem ócskavasként – felelte a suszter. – Tudjátok-e, mi van ideírva? – kérdezte a lelkész. – Nem – válaszolta a suszter. – Nem értek én ezen a nyelven. – Mivelhogy ez latinul van – mondta a lelkész. – Az áll itt: ez alatt a fazék alatt van még egy fazék. De hogy ez mit jelent, azt bizony nem tudnám megfejteni. – Elképzelni sem tudom – mondta a suszter. Jóformán még be sem csukta maga mögött az ajtót a tiszteletes, amikor egymás hegyén-hátán rohantak ki a cölöphöz. És láss csudát, tényleg ott volt egy másik fazék, színültig tele pénzzel. Most már igazán gazdagok voltak. A suszter lecserélte a háza mögött álló facölöpöt egy kőoszlopra a szerencséjének az emlékezetére. A halála után több mint száz évvel is ott állott az a ház mögött.
Csokonai Attila fordításai a Napkút Kiadó ( 1 Vote ) |