HÍREK
MEGALAKULT A MAGYAR ÍRÓSZÖVETSÉG DIGITÁLIS IRODALMI MUNKACSOPORTJA |
A Magyar Írószövetség Digitális Munkacsoportjának alapítói Király Farkas, akit egyúttal vezetőnek választottak, Sütő Csaba András, Szalai Zsolt, Vincze Ferenc és Szentmártoni János, a szövetség elnöke. A munkacsoport célja a Magyar Írószövetség modernizálásának folytatása, a versenyképesség fokozása. A digitális kultúra lehetőségeiről kiadói szakemberek, online lapok, portálok szerkesztőinek, bloggerek bevonásával rendszeres vitafórumok és ankétok megrendezésével kívánja tájékoztatni a tagságot és a szélesebb közönséget. További feladatainak tekinti az irodalmi művek digitalizálását, az archiválási rendszer egységesítését, az ’56-os virtuális emlékszoba anyagának digitális feldolgozását. Céljaik megvalósításában az online kultúrában járatos irodalmárok (Papp Tibor, Szkárosi Endre, Vass Tibor) mellett külső szakemberek bevonását is tervezik. Ennek költségeit a szövetség segítségével, valamint pályázati forrásokból fedezi majd a Digitális Munkacsoport. Bemutatkozásképp tavaszra egy figyelemfelkeltő akcióval készülnek. (Magyar Írószövetség, OS, MTI) |
VOLLEIN FERENC SZÍNVARÁZSLAT CÍMŰ KIÁLLÍTÁSA |
Vollein Ferenc, a MOL ÚJ Európa Alapítvány Tehetségtámogató Program győztese, Zalaegerszeg MJV művészeti ösztöndíjasa, a Zalaegerszeg-Landorhegyi Általános Iskola 8. osztályos tanulója Színvarázslat című kiállításának megnyitójára 2014. január 24-én (pénteken) 17 órától kerül sor a Győr-Szabadhegyi József Attila Művelődési Házban(9028 Gyõr, Móra F. tér 1., tel./fax: 421-740). Köszöntőt mond: Rózsavölgyi László, Győr MJV Oktatási-, Kulturális-, Sport- és Turisztikai Bizottságának elnöke: A kiállítást megnyitja: Szalai Zsolt költő, kritikus. Közreműködnek: a Kodály Zoltán Általános Iskola tanulói. A kiállítás február 26-ig hétköznap 10-16 óráig látogatható.
|
A HÁBORÚ ÉS HÁBORÚ TELJES KIADÁSA MEGJELENT KRASZNAHORKAI LÁSZLÓ 60. SZÜLETÉSNAPJÁRA |
Krasznahorkai László 60. születésnapjára a Magvető megjelentette a Háború és Háború című regény javított és teljes kiadását. Az író elmondta: a kötetben helyet kapott a Megjött Ézsaiás című, a regény előzményének is tekinthető levél, emellett számos apróbb javítást is végrehajtott a szövegen. A hatvanadik születésnapról szólva megjegyezte, hogy a kerek évfordulót programsorozattal ünneplik K.L. 6.0 címmel, ennek keretében január 21-én a Petőfi Irodalmi Múzeumban hat kiváló kritikus arra a kérdésre keresi majd a választ, hogy hol van Krasznahorkai helye a magyar irodalomban, ezután az ELTE szervez felolvasóestet, majd a Szépművészeti Múzeumban Krasznahorkai László egy performansz keretében mutatja be a The Bill címen megjelentetett angol nyelvű kötetét Palma Vecchióról. Végül március 10-én a Rózsavölgyi Szalonban Jeles András rendezi azt a búcsúestet, amelyen Eszenyi Enikő, Fullajtár Andrea, Máté Gábor és Gelányi Bence mutatják be Krasznahorkai László irodalmi univerzumát. (MTI) |
HORVÁTH NÓRA |
![]() |
![]() |
![Facebook](/plugins/content/jp-bookmark-icons/facebook.gif)
![Google bookmark](/plugins/content/jp-bookmark-icons/google.gif)
Amit egy „tengeri fuvallat” hozni tud...(Dunajcsik Mátyás: Balbec Beach. Libri Kiadó, Budapest, 2012)Szeretném, ha mindenki – akit felpiszkál a csíkos öltözőkabin és Balbec említése a borítón – úgy olvasna bele Dunajcsik Mátyás új könyvébe, hogy még nem látta a részletes elemzéseket és kritikákat. Ennél a könyvnél hatványozottan igaz, hogy nem szabad előre tudnunk, mire számíthatunk! Attól jó, hogy minden kanyarban rábukkanhatunk valamire, ami lehetőséget ad az összekacsintásra az íróval: egy mosolyra, egy hangos nevetésre. Dunajcsik Mátyás kötete az esztétikai elragadtatottság manifesztuma – mondom ezt úgy, hogy nem is tudom, mióta izgat az esztétikai elragadtatottság lélektana. Ringató annak, aki érezte már, hogy magával ragadja egy-egy helyszín irodalomtörténeti jelentősége, aki hajlandó mindenáron megnézni, megérinteni, érzékeivel magáévá tenni valamit, amit Ő [egy Nagy Művész, vagy Nagy Író] is látott, ahol Ő is járt, aki egy esőtől áztatott tengerparti sétány kietlenségébe is belelátja a múlt eleganciáját, akit nem érdekel, hogy mit talál ma, mert úgyis azt látja, amit elképzelt arról, a régiről, a múltbeliről, a fiktívről, az igaziról/Igaziról stb. Dunajcsik olyan írókat idéz meg, akik képzeletükkel ránk tudnak telepedni, akik bebújnak az ember bőre alá, de ő képes rá, hogy kimondjon olyan mondatokat vagy megjegyzéseket, melyek eredetileg hozzájuk tartoztak, őket nyugtalanították vagy gyötörték – kitörni vágyó gondolatokként –, melyeket aztán hosszú évek töprengései után mondatokba szelídítettek. Átvesz, továbbgondol, irodalmi élményeit gyöngyszemekként új láncra fűzi, s ha akarjuk, ezeket is a nyakunkba vehetjük, ahogy korábban Proustot, Thomas Mannt, Nádast stb., stb. Mert Őket ismerni kell ahhoz, hogy ez a könyv üzenhessen, hathasson, élhessen! „Akinek merevedése nem volt még könyvtárban, az ezt az érzést soha meg nem értheti.” – mondja az egyik szereplő a Szerb Antal megkísértésében. (203.) Nos, erre nincs esélyem, de attól még átérzem a rajongást, a vágyat, ami e könyv szövegeit szül(het)te. Az egyik főhős a kilencedik oldalon, már Elstir műtermébe készül... Nem sokkal később pedig már a Grand Hotel des Bains előtt vagyunk Velencében, „ahol Thomas Mann először figyelt fel a fiatal Wlasdyslaw Moes Báróra” (91.), s a Marcel Proust: Emlékeim Sigmund Freudról című rész Célestje és „kis olasz taxisofőr”-e sem akárki. (254.) Egyik döbbenetből a másikba esve követhetjük csak, hogy milyen könnyen fűzi össze ez a fiatal ember a különböző korokból, regényekből életre kelt sztorikat és szereplőiket. Pár évvel ezelőtt fedeztem fel a Proustonauta névre keresztelt blogot, amelynek Dunajcsik Mátyás a szerzője. Lehengerelt az a tudásanyag és nyelvi kifinomultság, ami rám meredt a monitorról. Szerzőnk azóta újabb blogot jegyez – rászórja a tudását az olvasóira. Inkább önti. De míg ott az információk és az érzelmek együtt hatnak, ez a könyv az érzelmeké. Miután elolvastam a fülszöveget, már tudtam, hogy csak érzelmi úton akarom megközelíteni Dunajcsik kötetét – ez kritikánál nem szerencsés, de nagyon ritkán adatik meg: „ha volt valami értelme annak, hogy újra és újra megpróbáltam valahogyan lekottázni ezt a tájat, a tengert, a levegő tágasságát és a hotel pincéreinek kísérteties lépteit, akkor az pontosan ez volt, találni valakit, akiben felébred ugyanez a megfoghatatlan honvágy, ami engem is ide vonzott ezek közé a kihalt falak közé, hírül adni a világnak, hogy még nem veszett el minden az eltűnt időben, hogy akad még valamiféle remény a nyugalomra, hogy Balbec Beach még mindig létezik, igen, hogy Balbec Beach lehetséges.” (11.) Raoul Ruiz Megtalált időjét juttatja eszembe, aki képbe komponálta azt, ami az érzelmek szintjén süt Dunajcsik prózájából. Nemrég lelkesen meséltem valakinek, hogy a Chateau de Vincennes termeiben bolyongva egyszer csak megakadt a szemem egy táblán, mely szerint ott raboskodott Sade márki! „Na, és?” – hangzott a válasz. Naés nekem eszembe jutott az egész Filozófia a budoárban, ami filozófia szakon kötelező szakirodalomként került a kezembe. Egyébként pedig miért is érdekelne bárkit, hogy mit gondoltam? Erre nem lehet röviden válaszolni; de már hallottam is magamban azt a megjegyzést, amit évekkel ezelőtt kaptam meg egészen más kontextusban: „Te sznob vagy.” És ezen a ponton már össze is értek az emlékfoszlányaim a Szex és irodalom hőseinek szavaival, ahol a műfordító szembesül ezzel a megállapítással. (77.) Dunajcsik hangulatokat fogott be, asszociációkat próbál tálcán kínálni. Az olvasó feladata, hogy ezeket kivegye, kibontsa és hagyja, hogy eluralkodjanak rajta. Egy olyan hangulati állapotot foglalt keretbe, amitől nem lehet megszabadulni, és e furcsa hangulat hordozóinak csak az okoz örömet, ha hasonló létállapotokkal találkoznak, papíron vagy élőben, vagy filmen. Velence Viscontival és Thomas Mannal, a gusztusos evés pedig Latinovits Zoltánnal és Szindbáddal mosódik össze: „Lehetetlen, ez volt az első gondolatom akkor februárban, lehetetlen, hogy Gustav Aschenbach ezt a távot gondolán tegye meg, ahogyan Thomas Mann írja a harmadik fejezetben. Vagy akkor a gondoláknak kellett egészen másoknak lenniük, masszívabb és teherbíróbb alkotmányoknak, vagy a tenger lehet sokkal nyugodtabb nyári napsütésben, mint így, mikor a hullámok szinte átcsapnak a benzinmeghajtású vaporetto vaskorlátjain is.” (Átkelés a Lidóra, 90.); „Utoljára talán Dajka Margit teríthetett ilyen átéléssel a Szindbád forgatásán Majmunka királynő szerepében, igaz, ő éppen ölni készült, Tigris Lilinek meg már volt egy hulla a lakásában...” (A láthatatlan Budapest, 62.)
Trouville Hotel des Roches Noires-ja ma már sajnos üres, a napernyős öltözőfülkék pedig színesek, nem csíkosak. De ez mit sem változtat azon a tényen, hogy akinek a lelke sokat időzött az ideák körül, annak örökre csíkos lesz. Egyszer egy Picassóról szóló életrajzban azt olvastam, hogy azért imádta egész életében a tengerparti öltözőkabinokat, mert gyerekként egyszer éppen jókor és jó helyen lesett be egy kis résen... Ilyen élményem nincs, de az irodalmi élmények beépültek, mint ahogy beépült és jelen van Dunajcsiknál minden régi és kevésbé régi irodalmi és valós élmény és tapasztalat. És Balbec él. Remélem! ( 1 Vote ) |