Mircea Dinescu
![Facebook](/plugins/content/jp-bookmark-icons/facebook.gif)
![Google bookmark](/plugins/content/jp-bookmark-icons/google.gif)
Terményváró
Ebben az álmosító dialektikába’
lámpa fúj bele épp a gyertyába
áramos lesz eső és jaj a villamosdrótba
tüzet pumpálnak külön-külön sorba
későn a repedt hídra szűk utcára
abortusz lép kanálisból gyújt nótára
frontmenetelésben a nagy ünnepeken
szüleink mint katonák lenyírtan díszlépésben
fennebb múzeum ajtajai zárva
benne tehén ép kéziratot zabálva
és ebben a természetes nagy rendben
templom csupa mézga és áll süvegben
minthogy már a burgonya is fogytán
jó lesz vetni pap filozófus is tán
s arra várni hogy keljen ki máris
a zöld dogma és az agancsos frázis
Rinocérosz-dal
Vonatra támadó rinocéroszként
lépnék át harmincadik évemen
de angyalom a makulátlan obszcén
a kőzáportól szundít csendesen,
kileste őt mint szállt a szérűn által
paraszt ki látomásnak dolgozott
most a fogságában őrzi botjával
csodát tudjon halljon őrbámulatot :
„ó nézd a sáskát mely rizsünket bántja
vagy lepke ez mely szalmánktól kövér
vagy madár tán mely torzóját mutatja
vagy fehér bögöly mely lovunkból él,
na hisz ezért ritkult meg a gabonánk
s apadozik tehenünkben a tej
minthogy e bogár oly gyors meg mily falánk
fák közti bársonyt simán lelegel,
erősen fogják szórjuk be iramba’
maró porral cigány húzd (rá) hevesen…”
Hallom mint rajzik köröttem a banda
s lépnék át harmincadik évemen
Eszkimó-álom
Én az eszkimóbőrben álmodtam
a jég ladikján egyetlen nővel
csillagok korzóztak a csontomban
lótusz-halastó fülönfüggőkkel.
Király voltam a senki éjjelén
sorsra vivő úton öregedve
ott ahol ma igaz vár helyén
csupán a jövő idő félelme.
Helyzetnapló
Billegő asztal mellett ím
kupa bornál mely csak álom
halállal paroláznak poharaim
böjtnapján frankón betintázom,
nyüvek kúsznak fel lámpámra
kampós szögek fortyognak ajtókba'
orrom rándul vámpír szagukra
érzem őket hamutól lefosztva.
Ma nem de holnap lehet
(ördög tud tán pontos időt) :
ifjú majd titokban leszek
de öreg még azelőtt.
NEM IRGALMAZ ÖRDÖGI NYELVEM NEM BÉKÜL
NEM IRGALMAZ ÖRDÖGI NYELVEM NEM BÉKÜL
és mézre gondolok és sziszegnek mérgek
és asszonyok csalnak sietség nélkül
barátaim ruhaként csereberélnek.
Most fűben szunyókálok mint piramisban
ravasz kasza jön kíváncsian meglesni
csupa szemet-szemért szeminárium van
a pillangó is kényszerül hernyónak lenni.
S a dicsőség erre korábbi halálnem
súlyos vétkektől sovány angyaltól vélem
a lelkem hever poharak gyűrűjében
mint megérett almában bájos féreg ül
melyre jaj megeshet hólavina terül
ily módon szétzúzza szellőként cefetül
Szlafkay Attila fordításai
( 0 Votes )