Konrad Sutarski
![Facebook](/plugins/content/jp-bookmark-icons/facebook.gif)
![Google bookmark](/plugins/content/jp-bookmark-icons/google.gif)
Késő már mindenképp…
(Jakkolwiek już późno)
Késő már hogy csillagot tapasszunk vissza az űrbe
késő az ózonlyuk visszafércelése
szélvészek visszaszelídítése megriadt kontinenseink partjainál
már késő jámborságra csitítgatni hánykolódó hegygerinceket
Bizonyára örökös feladata lesz ez majd utódjainknak
kik még meg sem születtek s fel sem cseperedtek
és minden nyomukba lépő nemzedékörökös hite
míg fájdalmak és fájva remegő embertestek népesítik be földünk
míg az örök világosság fel nem fényesedik
Késő már mindenképp de még korai volna a végső lemondás
próbáljunk hát egyszer még felkapaszkodni legalább
mint tyúkok a kakasülőre
s mellünk minden izmát a felkelő napnak feszíteni
hogy legalább egyetlen örvénylő szelet kioltsunk
s remegő hegyeinket megnyugtassuk alkonyat előtt még
Karácsonyest
(Wieczór wigilijny)
Az 1956-os magyar tragédia emlékére
hókendőt takart vállai köré a karácsonyest
egészen más így valakinek a szemébe nézni
ahonnan visszacsillan a fenyőágakra csiptetett megannyi gyertya ragyogása
és mily csodálatos úgy illesztgetni a szavakat
ide, oda tologatni, hogy vendég lehessen a ritka szerencse
hókendőt takart vállai köré a karácsonyest
fagyöngysort akasztott nyakába
s rá könnyed hótakarót – köszöntő kolindákkal
de lent
délen Budapesten
egészen másak az énekek
másként rendeződnek a szavak
vért szivárognak még a golyóütötte sebek
ott karácsonyestén az olvatag gyertyaviasz is
kemény könnycseppé válik
Az én városom
(Moje miasto)
Zbigniew Herbertre emlékezve
Mindahányunkban él az a város, az a folyton távolodó
az az egyetlen, szívünk alatt zsibongó
pedig de rég odahagytuk
Talpam alól útjai mintha kimenekültek volna
emlékeim tükréről volt utcáim névtáblái s lakcímeim kezdenek lemosódni
bár az egyik hírneves költő nevével dicsekedhet
most láthatjuk, feleim, mire megy vele is ez a város
Az idő egykedvű nyugalommal szitálja porát a háztetőkre
s temeti miként Pompejt a Vezuv
eltemette –
Istenem, hogy vészeled majd át e történelmi zivatart, városom
alvó kőkoporsós királyaink közül vajon kik élik túl e kataklizmát
ama ki tudja mikor hátra hagyott hazámban…
Mint aki vétett: hajnalok előtt ébredek
Miért hogy álmaim kikerülnek
miért hogy városom megszökik álmaimból
pedig egy elhagyott városnak ott a helye
hol nem szitál a háztetőket temető történelem
Bágyoni Szabó István fordításai
( 0 Votes )